Rujna 1871. godine, Paul Verlaine,
mladi, ali već dokazan pjesnik u Parizu...
primio je pismo iz provincije koje
je sadržavalo 8 izvanrednih pjesama...
od jednog Arthura Rimbauda. Odmah mu je odgovorio:
"Draga, moja dušo, dođite kod nas, pozvani ste, očekujemo vas."
Ono što slijedi je njihova priča preuzeta iz njihovih pisama i poezije.
Dok je Verlaine bio odličan pjesnik, Rimbaud je bio genije -revolucionar.
Njegove pjesme od 16. do 19. godine
zauvijek su promijenile lice moderne poezije.
Ponekad bi govorio mekim dijalektom...
smrti koja prouzrokuje kajanje...
nesretnog čovjeka koji sigurno postoji...
bolnih dužnosti i srceparajućih rastanaka.
U kolibama gde smo se opijali...
tražio je one koji su nas okruživali...
siromašnu stoku.
Podizao je pijance u mračnim ulicama.
Bio je sažaljiv kao i loša majka prema maloj deci.
Kretao se sa ljepotom djevojčice u katekizmu.
Pretvarao se da zna o svemu...
o poslu, umjetnosti, medicini.
Pratio sam ga.
Morao sam.
Neko vas traži, gospodine. Tamo.
Da li je poznajem?
Dala mi je svoju vizit kartu.
Molim vas...
Molim vas, sjedite.
Da li se Andre pobrinuo za vas?
Mogu li da vam donesem nešto za piće?
Ne, hvala vam.
Molim vas.
U pitanju je poslovna stvar...
o kojoj želim da razgovaram, g. Verlaine.
Ovo je objavljeno prije nekoliko mjeseci...
neovlaštena selekcija pjesama moga brata.
Moja majka i ja želimo da spriječimo...
da se to ponovo dogodi.
Mislile smo da biste možda mogli da nam pomognete.
Ja? Kako?
Razumjela sam da imate veliki broj...
rukopisa mog brata.
Imam neke, da.
Moja majka i ja bismo bile veoma zahvalne...
ako biste ih vratili.
Uvjek sam se trudio da budem najdiskretniji...
u svemu što se tiče vašeg brata.
Mislim da mogu da kažem da sam uvijek štitio njegove interese.
Ponekad sam se pitao zašto, pošto su se na mnogo načina...
dijametralno razlikovali od mojih.
Ne vidim kako.
Potrebno je bilo mnogo godina da bi se razumio njegov rad...
ali jednom kada je njegovo ime postalo poznato...
postalo je jasno da su naši putevi postali različiti.
Muzika staromodne pjesme više nije bila dovoljna.
Potpuno nas je uništio.
Nije me bilo briga, razumijete.
Znam da sam nekad bio dobar pisac.
Nisam znala da je njegovo ime toliko poznato.
Jest. Mladi ga sada razumiju.
On je glas budućnosti.
Ono što mi najviše znači...
je to da smo najbolje uradili zajedno.
Oboje.
Jutro!
Tražim Paula Verlaina.
Jeste li vi gospodin Rimbaud?
Da.
Znači, gospodin Verlaine nije sa vama?
Nije.
Otišao je na stanicu da vas sačeka.
On ne zna kako ja izgledam, zar ne?
Ja sam gđa Mote de Flauvea...
punica gospodina Verlaina...
a ovo je moja kćer gđa Verlaine.
Kako ste došli od stanice?
Pješačio sam.
Možda bi voljeli da se operete.
Ne.
Još ste mlađi nego što smo mislili.
Koliko imate godina?
Dušo, nije pristojno pitati ljude za godine.
Moram pišat.
Koliko imate godina, ako ne zamjerate?
Zamjera.
Šesnaest.
U svom ste pismu rekli da imate 21.
Primjetio sam vas na stanici...
ali nisam mislio da ste to vi.
Također.
Te pjesme koje ste mi poslali...
su bile izuzetne za nekoga ko ima 21 godinu.
Za nekoga od 16 godina su neprocjenljive.
Zato sam vam i rekao da imam 21 godinu.
Nisam htio da se osjećate štičenićki...
prije nego što ih pročitate.
Naravno. Nadam se da se vaša majka ne ljuti mnogo na mene.
Kada je saznala da ste platili troškove puta...
bila je prilično sretna.
Došli ste iz Ardena, zar ne, gospodine Rimbaud?
Da.
Prijatan grad, Charleville, zar ne?
Bogu iza leđa.
Šta radi vaš otac?
Uglavnom pije, verujem.
Nismo ga vidjeli 10 godina.
Žao mi je.
Ne treba vam bit. On je van toga.
Možda bi htjeli da nam pročitate nešto poslije večere.
Ne. Mislim da neću.
Zašto ne? -Ne želim to.
Nikad ne čitam svoju poeziju.
Svi ostali pjesnici da.
Ne zanima me što oni rade.
Imamo soareje.
Mislite li da pjesnici mogu učiti jedni od drugih?
Samo ako su loši pjesnici.
Znaš za ovo?
Znam što je.
To je treće pjesničko oko.
Topi čaše.
Što misliš o mojoj ženi?
Ne znam.
Što ti misliš o njoj?
Ona je još uvjek samo dijete, naravno.
I ja sam.
Dva apsinta.
Trebaš ih objaviti.
Zašto?
Zato što to rade pisci.
To me uopće nije briga.
Važno je samo da pišem.
Sve drugo je književnost.
Tvoja posljednja knjiga nije bila dovoljno dobra.
Ne misliš tako?
Predbračni trash.
Ne. Ljubavne pesme.
Mnogo ljudi smatra da su veoma lijepe.
Ali sve su to laži.
Nisu laži. Volim je.
Ljubav? -Da.
To ne postoji. -Kako to misliš?
Što god veže obitelji i bračne parove zajedno...
to nije ljubav.
To je glupost ili sebičnost ili strah.
Ljubav ne postoji.
Griješiš.
Osobni interes postoji.
Veza bazirana na osobnoj dobiti postoji.
Zadovoljstvo postoji.
Ali ne ljubav.
Ljubav mora biti ponovo pronađena.
Zašto toliko želi da pobjegne od stvarnosti?
Nikad nije postojao čovjek s takvim ciljem.
Je li on možda zna tajne da promijeni život?
"Ponekad vidim...
"ono što ljudi misle da vide."
Nije onakav kakvog sam ga zamišljala.
"Proplakao sam previše suza...
"slamajućih svitanja."
Više mi se dopadaju tvoje pesme.
Ne razumijem se mnogo u to.
Ne.
Ne. Ovo je nešto novo.
"Proplakao sam previše suza...
"slamajućih svitanja."
Što je?
Udara.
Vidiš?
Ovdje.
Zar ne misliš da bi bilo razumnije...
da dovedeš jednog od tvojih prijatelja da ga primi?
Ljudi ga ne razumiju.
Ja sam jedini tko ga razumije.
Pa, tatica ga sigurno neće razumjeti.
Ove godine je bila revolucija koju sam ja podržavao.
Mogao sam biti upucan.
Da nisam dobio otkaz...
misliš li da bih prihvatio milostinju tvog oca?
Za ime Boga, samo pomažem prijatelju!
Zašto moramo da prolazimo kroz sve to? Ja sam tvoj muž!
Izvini Paul.
Pokušavaš li me iznervirati?
Ne.
Pa, nemoj.
Večer! Mislim da svi spavaju...
Osim ako niste došli da vidite starog momka.
Starog momka?
Mote de Flauve. Niste njegov prijatelj?
Ne.
Biste li htjeli kupiti raspeće?
Dat ću vam ga pod izuzetno povoljnim uvjetima.
Napravljen je od pravih bisera, mislim.
Tko si do vraga ti?
To mogu i ja vas da pitam...
osim što ću bit kulturniji.
Ja sam Mote de Flauve.
Onda sam upravo slomio vašeg psa.
Molim?
Zašto?
Svi psi su liberali (slobodni).
Otkad imaš pravo...
da pozivaš ljude u ovu kuću bez moje dozvole?
Ako ne mogu primiti gosta u svoju kuću...
mogu živjeti i negdje drugdje.
Da nisi tako besposlen, mogao bi to sebi da priuštiti.
Znaš vrlo dobro... -Bez izgovora.
Ne vidim da se ubijaš od posla.
Kada sledeći put vidiš tog huligana...
ljubazno ga zamoli da vrati stvari koje je ukrao.
O čemu to pričaš? -Znat će on.
Pitaj ga sam.
Drago mi je što mogu reći, da je napustio kuću.
Molim?
Hvala Bogu.
Mislio sam da te nikad neću pronaći.
Ne znam šta to kopile misli da radi.
To je njegova kuća.
Da. Hajde.
Pronaći ćemo ti nešto.
Nije mnogo.
Samo na nekoliko dana.
Dobro je.
Pa da li je voliš?
Naravno. Ona je idealna.
18 godina, lijepa, bogata...
dobrih vrlina, i rodit će mi dijete.
Imate li nešto zajedničko? -Ne.
Je li je pametna? -Ne.
Razumije li te?
Ne.
Znači može ti pružiti samo seks.
Zdravo!
Hej!
Jesi li ga pronašao?
Jesam.
Je li ti je vratio tatino raspelo?
Ako ga je tvoj otac mogao izbaciti...
nema pravo da stavi Isusa po zidovima.
Vi ljudi ne razumijete što je to siromaštvo.
U Charlevilleu, ako je želio knjigu...
morao ju je ukrasti.
To dokazuje kakva je osoba.
Oprosti.
Nisi to trebala reći.
Žao mi je.
Što se dešava? -Ništa.
Jesi li dobro, draga?
Da, dobro sam.
To je bilo prošlog ljeta za vrijeme rata...
kada sam pobjegao od kuće kao i mnogo prije do tada.
Spustio sam se do rijeke da napunim svoju bocu vodom...
i tamo je bio pruski vojnik ne mnogo stariji od mene...
spavao je na čistini.
Dugo sam ga promatrao prije nego što sam shvatio...
da nije spavao.
Bio je mrtav.
I nekako mi je to razjasnilo neke stvari.
Shvatio sam da ono što mi treba...
da postanem glavni pjesnik ovog vijeka...
je da sve iskusim u svom tijelu.
Više mi nije bilo dovoljno da budem jedna osoba.
Odlučio sam biti svatko.
Odlučio sam biti genije.
Odlučio sam stvoriti budućnost.
Hvala ti.
Postupak je sličan kao i kod fotografije...
samo osim fotografiranja ljudskog lica...
fotografiraš njegov glas.
Zatim, dvadeset godina kasnije...
kao i kad bi otvorio album za slike...
staviš važni cilindar u paleofon...
i slušaš pjesnika kako čita svoje pjesme...
ili pjeva svoje pjesme.
I vi mislite da možete izumiti...
takav stroj koji će raditi?
Za ime Boga, hajdemo odavde.
Ne možemo. -Zašto ne?
Počet će čitati. -Tko?
Ejkard. Onaj tamo.
Mislim da mi se neće dopasti.
Verlaine mi je pokazao neke od tvojih pjesama.
Stvarno?
Neobične. Vrlo obećavajuće.
Samo izgleda da je oštroumnost pokvarena...
Pa, ne tjera omladinu na šok...
ali nešto slično.
Jeste li vi bili šokirani? -Ne, nisam.
Pa zašto ste onda pretpostavili da sam to pokušavao?
To nije poanta.
Meni izgleda pošteno.
Mogu da prigovorim vašem tehničkom pristupu.
Ja mogu da prigovorim vašoj kravati.
Ne voli raspravljati o svojoj poeziji.
Vidim.
Iznenađenje za našeg prijatelja.
Hvala.
Hvala, gospodo.
Sumporna kiselina.
Zamolio bih vas da ovo shvatite...
iako, sa vrijednim radom za djecu...
treba biti zabavna za odrasle.
Pjesma se zove "Zeleni apsint."
Apsint je napitak prokletih...
smrtonosni otrov koji glibi kroz vene...
dok žena i deca plaču u svom čumezu...
Ne mogu vjerovat.
...unosi apsint u svoj mozak.
Sranje.
O pijanice, najsramniji ljudi...
Sranje! -Tišina.
To je pravo sranje!
Molim vas!
...degradirani, padajući, griješni i ograničeni...
Meni se dopada!
...da tučeš svoju ženu i djecu...
Pokušavajući da ti uskrati piće!
Napolje! -Ja?
Da, ti uvredljivo malo kopile. Gubi se.
Mislim da mogu da uložim prigovor...
protiv masakriranja francuskog pjesništva.
Ne, ne možete. Ispričajte se i izađite!
Ne prilazite.
Budi oprezan!
Mislite da me možete zaplašiti s tim.
Pažljivo! Pažljivo, kažem ti!
Gubi se!
Hajde.
Sad ti, ti jebeni...
Dođi ovamo!
U danima Fransoe I...
mudri i milosrdni divovi skitali su zemljom...
i jedna od njihovih glavnih funkcija...
je bila da oslobode svijet od cjepidlaka...
budala... i netalentiranih pjesnika...
pišajući po njima sa visine.
Kako da napraviš svoj put u književnom svijetu.
Ono što je tužno u ovom gradu...
je to što su umjetnici još više buržuji...
od jebene buržoazije.
Trebamo sklopiti posao.
Pomozi mi i ja ću pomoći tebi.
Ako odemo zajedno...
siguran sam da ćeš ponovi biti uspješan.
A kad uzmemo dovoljno jedno od drugoga...
rastat ćemo se i nastaviti dalje.
A kako ćemo živjeti?
Imaš nešto novca, zar ne?
Razumijem.
Ja ću ti pomoći podržavajući te...
a ti ćeš mi pomoći tako što ćeš obnoviti moju zapuštenu staru inspiraciju.
Je li tako?
Ne sve.
Gdje si bio?
Mislio sam da ću vjerovatno samo doći.
Ne viči.
Probudit ćeš bebu.
Je li dečko?
Da.
Smiješni mali seronja.
Nemoj.
U redu.
Hvala ti.
Molim te.
Zašto ne?
Beba je rođena.
Isabel! -Nisam znala da dolaziš.
Gdje su usta tame?
Majka? Na polju je sa Vitali.
Hoćeš li je vidjet? -Ne.
Hvala.
Jesi li se vratio zato što je tako bolje?
Ne znam.
Za bolje ili gore.
Treba se dosta napraviti na poljima.
Mora se ovdje dosta toga uradit.
Mislila sam da ti ide dobro u Parizu.
Verlaineova žena je počela da stvarat nevolje.
Kakve nevolje?
Prijeti razvodom.
Misli da suviše vremena provodimo zajedno.
Razmažena bogatašica, pretpostavljam.
Tako je.
Taj posao što radiš...
vodi li nečemu?
Ne znam.
Međutim, to je posao koji radim.
Pretpostavljam da Pariz nikad nije zanimljiv kao ovdje.
Izgledaš kao prokleta svetica.
Osim što nemaš aureolu.
Ja ću ti dat aureolu.
Vratio se, zar ne?
Ne mogu sad napustiti Matildu.
Nije najbolje.
Nisam iznenađen ako nastaviš postavljati vatru na nju.
Nisam je zapalio od četvrtka.
Ne, nije smiješno.
Patetično je.
Tvoji izljevi nasilja su uvijek čudesno odvratni.
Kako to misliš?
Nisu čisti.
Uvijek si u nekoj vrsti pijane ošamućenosti.
Onda se počneš ispričavati i puziti.
Ne volim povrijediti ljude.
Onda i nemoj.
Ali ako to radiš, radi to hladno.
Nemoj vrijeđati svoje žrtve tako što ćeš osijećati sažaljenje nakon toga.
Volim je, vidiš.
Nemoguće.
Volim njeno tijelo.
Ima i drugih tijela.
Volim Matildino tijelo.
Ali ne njenu dušu?
Mislim da je manje važno voljeti dušu.
Nakon svega, duša može biti besmrtna.
Imamo mnoštvo vremena za dušu...
ali tijelo istrune.
Moja ljubav prema tijelu me drži vjernim.
Vjernim.
Kako to misliš?
Vjeran sam svim mojim ljubavima...
jer ako ih jednom volim...
uvijek ću ih voljeti...
i kad sam usamljen uvečer...
ili rano ujutro...
Zatvorim oči...
i sve ih slavim.
To nije vjernost. To je nostalgija.
Ako ne želiš napustiti Matildu...
to nije zato što si vjeran.
To je zato što si slab.
Ako snaga zahtjeva brutalnost, više volim biti slabić.
S tobom, slabost uključuje brutalnost.
Ne očekuj da ti budem vjeran.
Zašto si tako oštar prema meni?
Jer ti to treba.
Zar ti nije dovoljno da znaš...
da te volim više nego što sam ikoga volio...
i da ću te uvek voljeti?
Umukni, ti cmizdrava pijanico.
Kaži mi da me voliš. -Za ime Boga!
Molim te.
Važno je.
Samo reci.
Znaš da sam veoma ponosan na tebe.
Da li me voliš? -Molim?
Da li me voliš? -Da.
Stavi onda ruke na sto.
Što?
Stavi ruke na stol.
Okreni dlan.
Jedina nepodnošljiva stvar je da ništa nije nepodnošljivo.
Moramo ići.
Ne znam.
Da. Vrijeme je.
Najsretniji dani u mom životu su bili prošle godine...
kada sam pobjegao od kuće.
Nisam znao gdje idem. Samo sam produžio.
Nikad nisam vidio tako duge i šarene dane...
i nikad ne bih otišao dovoljno daleko.
Nikad nisam vidio more.
Htio sam stići pješke do Afrike...
i da pređem pustinju.
Htio sam sunce.
Želim sunce.
Razumiješ li me? Želim sunce!
Gdje želiš ići?
Ne znam.
Ne zanima me. Bilo gdje.
Ne mogu sad ostaviti Matildu.
Nije najbolje.
Onda nemoj.
Što?
Ne napuštaj je.
Stani!
Za život.
Hajde!
Sjećaš li se sretnijih vremena?
Zašto si nas napustio?
Upozoren sam da će me uhapsiti zbog mog rada...
u propagandnim novinama za vrijeme Komune.
Ali to je bilo prije više od godinu dana.
Pa... policija može biti spora...
ali oni su metodični.
Ne smijem dozvoliti da odem u zatvor.
Mislim da je najbolje otići iz zemlje na nekoliko mjeseci.
Sa Rimbaudom?
Pa...
Pretpostavljam da je i on tražen od policije.
Ne.
Zašto više voliš njega od mene?
Ne volim.
Ne moraš se odmah oblačiti, zar ne?
Rekla sam mami da ću joj se pridružiti za doručkom.
Što ona radi ovdje? -Došla je sa mnom.
To je drugo.
Sigurno više ne mogu živjeti s tvojim roditeljima.
Nigdje drugdje nije sigurno.
Kako to misliš?
Znaš na što mislim.
Slušaj...
Imam ideju.
Razmišljala sam o tome.
Mislim da bi se mogli preseliti.
Preselimo? Gdje?
U Novu Kaledoniju.
Mnogo tvojih prijatelja iz Komune je ovdje.
Moći ćeš pisati.
Bit će kao i kad smo se vjenčali i...
Što?
Ništa.
Ne. Nastavi.
Samo sam htjela reći da bi mogao da prestaneš...
Ako bi želio...
Bilo bi ti lakše ako bi želio prestati piti.
Plašiš me se, zar ne?
Nemoj misliti da volim biti pijan.
Volim se opijati.
Ne volim biti pijan.
Sve jedno...
kad te tučem...
osjećam se užasno i jedino mogu misliti na to da...
se ponovo napijem i zaboravim na sve.
Možeš li nas zamisliti kako živimo u kolibi?
Zašto ne?
Hajdemo, za ime Boga.
Hajdemo prije nego što bude kasno.
Možemo ići kad god hoćeš.
Ne sad!
Zašto ne?
Pomozi mi s ovim.
Ne.
Pomozi mi s ovim.
Stani!
Zašto nam to radiš?
Ne brini.
Možeš ga imati uskoro...
i samo malo oštećenog.
Sada se vraća.
Što radiš ovde?
Što je ovo?
"Moja jadna Matilda...
"Ne budi uznemirena. Ne plači.
"Ovo je ružan san.
"Jednog dana, probudit ću se. Voli te, Paul."
Lijepo, zar ne? Scena bračnog ushićenja?
Vraćam se u Pariz s njom.
Točno.
Stani! Da ti objasnim. -Zašto bih?
Nije ono što misliš. Nešto drugo je u pitanju.
Predložila je da se preselimo u Novu Kaledoniju.
To bi bila promjena. Miran život.
Mogu prestati piti. To je dobra ideja.
Ne.
Brineš li o mojoj sreći?
Ne, i ne bi trebao ni ti.
Ne razumeš koliko je volim.
Jutros, ležala je tamo gola.
Izgledala je prelepo, tako mlada i tako...
Što je tako smiješno?
Je li stvarno ležala gola?
Da.
Moja procjena o njoj raste.
Zašto?
Zato što je shvatila što ti treba i to ti je omogućila.
Što je bilo?
Voliš je, zar ne? Vrati joj se.
Svi se premjestite!
Granična patrola!
Pripremite vaše putovnice za inspekciju.
Granična patrola!
Pripremite vaše putovnice za inspekciju.
Hvala vam.
Idem kupit novine.
Nemoj dugo.
Pogledaj tamo.
Vidiš li ono bijelo?
Vidiš?
To je Engleska.
"Postao sam nevjerovatna opera.
"Vidio sam da su sva bića osuđena na sreću."
Što je ovo? Vraćaš se rimi?
"Istraživao sam magične oblike...
"sreće od kojih niko ne može pobjeći."
To je predivno.
Uvijek sam se pitao zašto si izabrao meni pisati.
Mnogo si ispred...
Nikad neću moći razumjeti tvoje znakove.
Osjećam se kao da sam iz drugog vijeka.
"Istraživao sam magične oblike...
sreće od kojih nitko ne može pobjeći."
To je predivno.
Izabrao sam te iz vrlo dobrog razloga.
Vidiš...
Uvijek sam znao što trebam reći...
Ali ti... si znao kako reći.
Pomislio sam da mogu naučiti od tebe...
I jesam.
Čega se najviše bojiš?
Ne bih volio ostat bez jaja.
Čega se ti najviše bojiš?
Da me drugi ljudi vide onako kako ja vidim njih.
Ponestaje nam novca, znaš.
To stalno govoriš.
Možda je vrijeme da nađemo posao.
Nemam namjeru da tražim posao.
Moj posao ide dobro.
Ne mogu si priuštiti gubit vrijeme zarađujući novac.
Ja... Jutros sam dobio pismo...
od Matildinog advokata.
I?
Podnela je zahtev za legalni razvod...
zbog naše nemoralne veze.
I?
Sviđa vam se šešir, gospodine? -Vjerovatno.
Evo. Pogledaj.
Želi znati da li smo spremni...
da se podvrgnemo medicinskom ispitivanju.
Što?
Ne znam kako smiju iznosit tako uvrjedljive optužbe?
Pisat ću mu i reći da što se mene tiče...
mogu da nam pretraže dupe.
Jesi li lud?
Mogu joj dati razvod zbog tvog bijega.
Ako je u pitanju dezerterstvo i sodomija, mogu nas obojicu baciti u zatvor.
Neću ići u zatvor.
Ne znam. Zar bi to bilo tako loše?
Latavia...
Mogu čuti vjetar kako šušti među palmama.
Šta je bilo?
Tako je teško.
Ko je mogao pomisliti da će biti tako teško?
Danas sam pisao advokatu.
Objasnio sam da je njen otac pogriješio.
Koliko puta sam tražio svoje stvari iz te kuće...
i on mi se nije javio?
Griješiš.
U redu.
U redu. Ja griješim.
Ja griješim, ako ti tako kažeš.
To je dokazano, zar ne?
Pa...
Ne znam.
Što... Što je? Izgledaš drugačije.
Da.
Zbog pisanja.
Pisanje me je promijenilo.
Pretpostavljam da misliš kako sam samo ležao ovdje...
sve ove nedjelje u stanju paralizirane lijenosti.
Pa, ne mora značiti.
Pa, jesam.
Ali pjenušanje ispod površine...
i lagano podizanje kroz slojeve različitosti...
je dobilo novi poredak...
ojačan, odbačeni romantizam...
napušteni retoricizam...
Pravilno.
I konačno, vidio sam gdje me je moj pokušaj...
osvajanja svijeta doveo.
Gdje te je doveo?
Ovdje.
Moja potraga za univerzalnim iskustvom me je dovela ovdje...
da živim beskorisni, besmisleni, bijedni život...
kao miljenik ćelavog, ružnog...
starog, pijanog pjesnika...
koji mi se prilijepio zato što ga je njegova žena napustila.
Kako možeš to reći?
Lako je. To je istina.
Živiš ovako jer moraš...
piće i seks i ugodna melankolija...
i dovoljno novca da se napiješ da sve zaboraviš svake noći.
Ali ja... ja sam ovdje jer sam tako izabrao.
O da?
Da.
A zašto?
Zašto si izabrao da dođeš u London samnom?
Nema sumnje da to smatraš kao još jednu fazu u tvojoj odiseji...
samo što sve više toneš, ako smijem da pomiješam mitove...
hoćeš li se uspjeti spustiti niz padinu Parnasusa.
Naravno, postoje i manje prepredeni razlozi...
zašto si ovdje samnom.
Kao na primjer?
Na primjer činjenica da te podržavam.
Tvoj um je ružan skoro kao i tvoje telo.
Gdje ideš?
Jesu li svježe? -Jesu.
Ovu.
Bože, izgledaš kao pizda.
Gdje ideš?
Stani!
Pol, stani!
Pomakni se!
Nemoj ići!
Vrati se!
Ne napuštaj me!
Vrati se!
Žao mi je!
Od čega ću živjeti?
Vrati se.
Molim te, vrati se. Ti si mi jedini prijatelj.
Obećavam ti, lijepo ću se ponašati.
To je bila samo glupa šala.
Gospodine?
Ne mogu ti reći koliko mi je žao.
Kada sam te zvao, zašto nisi sišao s broda?
Živjeli smo zajedno dvije godine, pa da se ovako završi?
Sjeti se što si bio prije nego što si mene upoznao.
Poslušaj svoje srce.
Tvoj zauvjek.
Vratit ću se sutra u Pariz.
Slušaj...
to se više neće ponoviti.
Nikad više neću otići od tebe, obećavam.
Ne, nećeš.
Neću ti pružiti tu šansu.
Što sam mogao raditi u Londonu bez novca?
Žao mi je. Bio sam veoma ljut.
Za ime Boga, zašto?
Govorio sam ti i mnogo ružnije stvari od onoga.
Stvarno si izgledao kao pizda.
Gdje si bio?
Vani.
Otišao sam ponovo u špnjolsku ambasadu...
da vidim jesu li promijenili mišljenje, ali nisu.
To je smiješno.
"Spreman da se borim i umrem za vas.
"Ne možete priuštiti sebi odbijati dobrovoljce."
Rekli su da ne prihvaćaju strance.
Onda sam ja rekao, "Žaslužujete da izgubite prokleti rat...
"i nadam se da hoćete."
Bio si u španjolskoj ambasadi cijelo jutro?
Ne.
Pijan si.
Jesam, da, popio sam nekoliko pića.
Šta to radiš?
Pakiram se.
Gdje ideš?
Vraćam se kući u Roše.
Idem završiti knjigu i objavit ju.
Oh, da je objaviš.
Mislio sam da si suviše važan da bi to radio.
Kako god, odlučio sam. Vraćamo se u London.
Ne vraćamo se u London.
To je najbolje rješenje.
Pa zašto si onda išao u španjolsku ambasadu?
Nisam.
Nemoj ići. Razmisli.
Razmislio sam.
Znaš li koji je sutra dan?
Petak.
Godišnjica mi je...
i nisam je vidio, moju ženu...
otkad smo vodili ljubav ovdje u Briselu prije skoro godinu dana.
Neće odgovoriti na moja pisma.
Pisao sam joj da ću ako se ne vrati u Brisel za 3 dana...
izvršiti samoubojstvo i nije mi odgovorila.
Ali nisi izvršio samoubojstvo.
Pretpostavljam da misliš da je to smiješno.
Ne, jadno je.
Koliko ljudi si rekao da ćeš izvšiti samoubojstvo?
Iznenađen sam da nisi poslao pozivnice.
Kako možeš biti tako neosjetljiv?
Neosjetljiv? Ti si me ostavio u Londonu...
onda si me pozvao u Brisel i očekuješ da lutam...
dok ti ne odlučiš da li da napustiš ženu...
pridružiš se vojsci ili se ubiješ?
Zatim, nakon što ne uspiješ uraditi išta od toga...
što se podrazumijeva...
želiš da se vratim s tobom u London!
To se neće dogoditi! Odlazim!
Ne možeš.
Ne možeš!
Slušaj, slušaj.
Slušaj, ovog jutra...
Sjećaš li se kako je prošlog leta kada smo krenuli na put...
bilo predivno?
Sjećaš li se?
Zašto ne odemo na jug?
Kasno ljeto na Mediteranu...
Možemo se posvetiti toplini.
Ili Africi.
Uvijek si želio otići u Afriku.
Samo na mjesec dana, onda možeš razmisliti.
Pogledaj sunce.
Ne.
Zašto ne?
Ne mogu.
Nije dobro.
Prekasno je.
Nije!
Obećavam ti da nije.
Znaš da ako me napustiš, ubit ćeš me.
Ne mogu podnijeti biti sam.
Ne postojim bez nekog drugog.
Nema veze ako ostaneš sa mnom iz sažaljenja, samo ostani!
Ne mogu. -Zašto ne?
Nije te briga.
Nemaš pojma šta to znači.
Za ime Boga, prestani cmizdriti!
Veoma je vruće.
Skini kaput.
Hoću.
Bio sam jutros u kupovini.
Kupio sam pištolj.
Za koga?
Za tebe, mene... za sve.
Nadam se da si kupio dosta municije.
Neću ti dozvoliti da odeš, znaš.
Ovo je već donekle zabavnije.
To još nismo vidjeli ranije.
Ubit ću te!
Za ime Boga, saberi se.
Pročitao sam tvoja pisma.
Molio si me da se vratim.
Rekao si da si plakao dok si ih pisao.
Mogao sam vidjeti suze na papiru.
To je bilo prije nego što sam se sjetio da založim tvoju odeću.
Nisam htio.
Pogledaj što si uradio.
Nisam htio. Oprosti.
Pogledaj.
O, Bože. Ubij me.
Upucaj me.
Upucaj me!
Kako mogu, glupi seronjo?
Probušio si mi ruku.
O, Bože. Šta sam to uradio?
Promašio si.
Otvorite!
Šta ste tačno radili u Briselu?
Nadao sam se da će mi se ovdje pridružiti moja žena...
kao što je uradila jednom prilikom poslije našeg rastanka.
Propustio sam vidjeti kako odlazak prijatelja...
može da vas baci u takav očaj.
Jesu li možda postojali između vas i Rimbauda...
drugi odnosi osim prijateljstva?
Ne.
To je nagovještaj koji je klevetnički izmislila...
moja žena i njena obitelj.
Skinite hlače i naslonite se na ovo, glavu dolje.
Oba doktora su posvjedočila da...
na osnovu njihovih ispitivanja...
oni su usaglašeni da ste u skorije vreme bili upušteni...
i u aktivnu i pasivnu sodomiju.
Jesu li?
Poričete li da ste sodomist?
Kaže se homoseksualac.
Kako god riječ glasila, aktivnost koju opisuje...
nije podržana u Briselu.
Paul Verlaine, sud vas smatra krivim...
pod članom 399 krivičnog zakona...
mučnog tjelesnog nasilja i osuđuje te...
na kaznu od 200 franaka i dvije godine zatvora.
Što je sada?
Jedi.
Bože.
Šta to znači?
Ne razumijem što bi to trebalo značiti.
Znači točno ono što piše.
Riječ po riječ.
Ni više, ni manje.
Kako si?
Gdje ti je brojanica?
Mislio sam da ćeš imati brojanicu.
Je li istina da su te u zatvoru zvali Isus Hrist?
To se desilo odjednom.
Kada je guverner rekao da je Matildi odobren razvod...
legao sam i pogledao u moj život...
i vidio da tamo nema ništa.
Jedino što sam mogao napraviti je da se predam Bogu...
i da ga zamolim da mi oprosti...
i pomogne mi da se suočim sa mojom situacijom i učinio je to.
Obećavam ti da je.
Sada hoćeš da volimo zajedno Isusa?
Želim slijediti moj primjer.
Nadam se da nisi mislio kako sam ljut na tebe.
Ne.
Znam da nisi znao da ću biti toliko odsutan.
Opraštam ti zbog toga.
Ja ne opraštam tebi. -Za što?
Za odsutnost.
Kaži mi. Zašto si došao ovdje?
Htio sam pronaći pravac u tvom životu.
Želim da ti Bog pomogne da dostigneš svoje ciljeve.
Ciljeve? Nemam ciljeve.
Tvoje pisanje. -Prestao sam pisati.
Ne razumijem.
Reći ću ti to ovako.
Više ne pišem.
Zašto ne?
Jer nemam više što reći.
Kao da sam i imao ikad što da kažem.
Gluposti.
Mislo sam da će ono što radim napraviti razliku...
promijeniti svijet.
Mislio sam da više ništa neće biti isto.
Ali nije dobro.
Svijet je suviše star, i nema ničega novog.
Sve je rečeno.
Ne na način kako to ti umiješ. Ti imaš dar.
Nije dobro to odbaciti...
zato što su tvoja očekivanja bila nerealna.
Trebaš promijeniti očekivanja.
To je moj dar. Mogu radit s njim što god hoću.
Ali ne možeš odustati. Tek si počeo.
Ne brini. Bit ću veoma dobar u tome.
Nitko me neće moći dodirnuti.
Gospodar tišine.
Ali ako mi ne kažemo, tko će onda reći istinu?
Prije tri godine, rekao si da je istina ovo i ono.
Onda dođe anđeo Gospoda...
i istina je nešto potpuno drugo.
Ali promijenio sam se. Promijenio...
Mislio sam da si to želio.
Promijenio si se, zar ne?
Da.
Onda ovdje, u divljini...
nudim ti originalan izbor...
izbor između mog tijela...
i moje duše.
Izaberi.
Tvoje tijelo.
Neka 98 rana našeg Spasioca puknu i prokrvare.
Nemoj.
Slušaj... Sjedeo sam u svojoj ćeliji...
i razmišljao kako možemo biti sretni.
To bi mogla biti najjednostavnija stvar na svijetu.
Zašto nije?
Zato što nam nikad nije uspijevalo.
Nikad neće uspijeti nikome od nas.
Htio sam da odemo zajedno.
Da.
Što da radim?
Morat ćeš da pronaći nekog drugog.
Ne.
Ne, ne, ne mogu, molim te.
Pusti me. -Molim te.
Pusti me! Pusti me!
"Vratit ću se sa udovima od čelika...
"Tamne kože i gnijevnog oka.
"Imat ću novca.
"Bit ću okrutan i lijen.
"Bit ću spašen."
Molim?
To je napisao.
Poanta je u tome, g. Verlaine, da budem iskrena...
mnogo pjesama koje je napisao u mladosti...
su prilično nepristojne...
i u nekim slučajevima, čak i griješne.
On ne bi želio da ga upamte po njima.
Moja majka i ja planiramo uništiti te radove...
koje bi i on sam uništio.
Shvaćam.
Ono što možda ne znate...
je to da se Arthur preobratio.
Preobratio?
Ubjeđivala sam ga...
i molila se za njega za vrijeme dok je bio bolestan...
i najzad je zatražio da se ispovijedi.
Bog ga je dovoljno održao u životu da se pokaje...
tako da bi mogao biti spašen.
Što je bilo s njim?
Imao je tumor na koljenu.
To je veoma čudno.
Zašto?
To i ja imam... tumor na mom koljenu.
Proveo je 10 godina u Abisiniji.
Istražio je cijelu zemlju...
mjesta na kojima bijeli čovjek nikad nije bio...
Tamo nije bilo doktora...
ali nije htio ostaviti svoj posao.
Inzistirao je da ostane sve dok bol ne postane nepodnošljiva.
Onda je projektirao sebi nosila...
i unajmio je deset ljudi da ga nosi do obale.
Putovanje je trajalo više od dvije nedjelje.
U Africi...
je li pisao poeziju?
Ne.
Prvo, čim je stigao...
otišao je u bolnicu u Marseju...
i odsjekli su mu nogu.
Šta je bilo?
Zar ne vidiš kako kočije voze po nebu?
Moram pomoći ljudima.
To je moja dužnost.
Znam da hoćeš.
Ne želim novac osim ako je natopljen krvlju.
Možda će more isprati mrlje.
Možda.
Ima jedna stvar, Isabel, moraš mi obećati.
Veoma je važno. Hoćeš li mi obećati?
Što?
Nikad ne dozvoli da ih amputiraju.
Ostao bi kući samo na mjesec dana.
Stalno je govorio da mora putovati prema suncu...
da će ga sunce izliječiti.
Molim vas, ne ustajte.
Dozvolite mi da vas vidim u vašem hotelu.
Ne, ne. Bila je čast...
upoznati tako uglednog pjesnika.
Zadovoljstvo je moje.
Imate moju podsjetnicu, zar ne?
Hoćete li poslati rukopise na tu adresu?
Naravno. -Molim vas, nemojte da zaboraviti.
Napravit ćemo pažljiv izbor.
Zbogom.
Dva apsinta.
Kaži mi ako me voliš.
Znaš da sam veoma ponosan na tebe.
Voliš li me?
Stavi ruke na stol.
Molim?
Stavi ruke na stol.
Okreni dlan.
Otkad je umro, vidim ga svake noći...
moj veliki i blistavi grijeh.
Uvijek smo bili sretni... uvijek.
Sjećam se.
Pronašao sam.
Što?
Vječnost.
Sunce se pomiješalo...
s morem.